- Tidigare... - Vad vill du?
Dempsey lurade oss. Hur tänkte han döda presidenten?
Jag manipulerades av en mycket mäktig man.
- Säg vem det var! - Jag är vicepresident. Så det så.
- Vad heter han? - Sean Walker.
Jag skulle tro att mr Walker och jag kommer att mötas igen.
- De försökte döda presidenten. - Vill du inte stoppa dem?
Du kan inte smita.
Här är Samantha och Leila.
Och det här är mr Geller. Här är ni trygga.
Vi för vårt folk hit via portalen och sen äger vi allt.
- Stoppa honom. - Jag vet inte var han är.
- Du ljög för mig. - Det var inte min avsikt.
- Hon är i San Fransisco. - Ta henne.
- Tidigare har ni undvikit våld. - Hon har lurat mig för sista gången.
Må Gud ha förbarmande över hennes själ.
- En kommunikationssatellit. - De kontaktar sitt hem.
Topparna är på samma frekvens. Vad tror du?
Det kan vara strålning från stjärnutbrott.
Med sån intensitet och regelbundenhet? Nej.
Det kan det omöjligt vara.
Ser du mönstret? Det är riktat rakt mot oss.
Det är ett slags meddelande.
Vi måste ringa NSA. De bad oss kolla sånt här.
Lugn. Kolla om det matchar en elliptisk bana först.
- Det är kanske ingenting. - Rikta teleskopet, så kollar jag Nova.
Kom igen nu. Visa mig!
Det är ett meddelande! Jag hade rätt.
Ja, det hade du.
Försiktigt. Tappar du stavarna, så strålas hela flygfältet.
Det är Anthony. Han säger att det är viktigt.
- Vi har fått svar på meddelandet. - Hur lyder det?
- Anthony? - Det är komplicerat.
Hur lyder det?
Kopiera all data och radera allt.
Stick sen därifrån. Regeringen får inte få reda på det.
Vad är det?
Nåt fruktansvärt har hänt där hemma.
Flickan i lila tröja.
- Är ni säker? - Ja, hon är en av de speciella.
Jag ger mig av till flygplatsen ganska snart.
Jag vill ha henne i vår ägo när jag återvänder.
Självklart, dr Dempsey. Jag ska fixa extrakten åt er.
Det är viktigt att jag håller mig frisk.
Nu mer än nånsin, så att jag kan...
...avsluta det här.
- Här. Fångar du fjärilar med den? - Sköldpaddor.
- De bor i dammen. - De vill nog gärna följa med dig.
- Tror du? - Javisst.
Allt måste lämna hemmet nån gång.
- Walker. - Ta det lugnt.
Gör inget dumt, för då skjuter jag. Ta några steg bakåt.
- Vad vill du? - Vilka är det som ligger bakom allt?
- Du ska hjälpa mig stoppa dem. - Du borde inte ha kommit hit.
- Hur hittade du mig? - Din mamma var inte så noggrann som du.
Hon använde sin gamla mobil, så det var lätt att spåra dig hit.
Snyggt. Lägg ner pistolen, innan jag tar den och gör dig illa med den.
Du ska hjälpa mig. Du kanske struntar i vad de gör, men inte jag.
- De måste stoppas. - Vad dum du är.
Du är bara en liten pojke.
De har tagit allt ifrån mig. Ge mig först deras namn...
- Vilka är de? - Tänker du skjuta? Jag tar risken.
Det du vill göra är rena självmordet.
- Oroa dig inte för ditt eget liv. - Vad menar du?
Din mamma har din son. Jag sprider deras adress på nätet-
- såvida du inte ger mig namnen. För jag lovar att berätta det för fel personer.
Du ljuger.
Spridningen styrs av en kod som jag slår in varannan timme. Om jag dör-
- så släpps din familjs adress ut på nätet.
Ge mig namnen. Vem är det jag ska leta efter?
Det finns bara ett.
James Dempsey. En miljardär och en av landets mäktigaste män.
- Men det hjälper inte dig. - Varför inte?
Jag försökte förgäves döda honom. Nu vet ingen var han finns.
Har du försökt stoppa honom? Hur då?
Genom att använda mig av vicepresidenten.
Han och Dempsey låg med varann vid mordförsöket på presidenten.
Menar du att vicepresident Jarvis är delaktig i konspirationen?
Jag försökte få honom att offentliggöra det.
Om inte han står upp mot Dempsey, vad har du då för chans?
Det tänker jag ta reda på.
Hjälp mig, om du bryr dig om din familj.
Sovarna har uranet i sin ägo, vilket om allt stämmer-
- för dem närmare sitt mål: Att föra hit fler av sina egna.
Jag tar ansvar för det som har hänt, men gör inga misstag.
Konsekvensen innebär invasion och det drabbar oss alla.
Inga fler misstag får göras. Inte av mig och inte av er.
Vi måste stoppa Thomas och Sophia innan det är för sent.
Hur går spårningen av Sophia i San Fransisco?
Vi väntar på att hon ska använda telefonen igen.
Så fort hon använder den kan vi spåra henne.
Under tiden har vi mobiliserat specialstyrkor och lokal polis.
Lokal polis? Nej, nej. Sophia har sluppit undan för oss förut.
Det får inte hända igen. Jag vill bara ha de bästa.
Vilka är era bästa trupper i närheten?
Marinkårens 4:e spaningsstyrka, sir.
- Sätt in dem. - Det vet ni att jag inte kan göra, sir.
Lagen förbjuder bruk av inhemska styrkor på hemmaplan...
...förutom vid naturkatastrofer. - Jag kan lagen, tack.
Jag vet också att när lagen stiftades för mer än 130 år sen-
- var nuvarande hot okända, så ifrågasätt inte mig. Sätt i gång!
De stöds av polis och specialstyrkor. - Blake, underrätta trupperna.
- Ursäkta att jag avbryter. - Vicepresidenten...
Tack!
Tack så mycket!
Tack, general. Tack!
Tack, allihop! Det är skönt att vara tillbaka.
Thomas lurade mig. Han visste att jag skulle ringa Martinez.
Han har allt som behövs till portalen och mitt rykte är vanhedrat.
Martinez kanske ändå, på nåt sätt, fattar att allt vad du sa var sant?
Nej, i hans ögon tillhör jag fienden och jag kan inte skingra hans tvivel.
Vem har tillgång till det numret?
- Hallå? - Sophia....
Jag ringer bara i yttersta nöd och jag har viktiga nyheter.
- Vi har inget mer att prata om. - Var snäll och lyssna på mig.
Du känner till meddelandet som jag skickade hem. Vi fick svar.
Och det ändrar...
Det ändrar allt.
- Vi har inte råd att vara fiender. - Vad innehöll meddelandet?
Jag måste ta det med dig öga mot öga.
Tror du att jag är dum nog att anta ditt erbjudande?!
Inte bara du, utan alla. Det här är nåt som alla behöver höra.
- Vår ras öde hänger på det. - Jag tror dig inte.
Ditt folk får information utan dig. Uppgift om mötesplats kommer sen.
Jag hoppas att du kommer dit.
- Du ville prata med mig. - Stäng dörren.
- Vad gör du här? - Situationen har blivit värre.
Är det inte dags att lägga det förflutna bakom oss?
Jag kan kanske inte hindra dig från att vandra in i det här huset-
- men jag kan göra livet surt för dig.
Jag vill inte se dig, höra dig, eller känna minsta fläkt från dig.
Efter det som har hänt, så existerar inte du för mig.
Med all vederbörlig respekt, så har ingenting hänt.
Inget som är offentligt, i alla fall.
Mitt jobb är att tjäna mitt land, och göra vad som gagnar det bäst.
Och det tänker jag fortsätta med. Om du försöker hindra mig-
- tvingas jag offentliggöra allt som du så ihärdigt har försökt dölja.
Tror du att jag tänker gömma mig under bordet hela ämbetstiden?
- Icke, då! - Passa dig för att reta upp mig!
- Vad tror du att du sysslar med? - Håll dig ur vägen för mig!
Herr president... Jag är ledsen att behöva avbryta-
- men vi har nyheter om Sophia.
Herr president... Det är Sophia, eller åtminstone hennes mobil.
Vi lyckades spåra henne, eftersom hon fick ett samtal.
- Är marinkåren på väg? - Ja, klädda som civila polismän.
När ni vet att det är hon, ta henne levande om ni kan - och annars...
Sir.
Vet du hur svårt det är att komma åt vicepresidenten?
- Särskilt sen Dempseys mordförsök! - Vi får klura ut ett sätt, helt enkelt.
Bra plan...
Stanna så fort du ser en skylt om ett ställe som har internet.
Jag vill veta mer om Dempsey. Vad vet du om de bortförda tjejerna?
- Att de inte är människor. - Så du känner till... utomjordingarna?
Han försökte döda Martinez för att förhindra att han släppte dem.
Dempsey ville hålla experimenten hemliga.
Eftersom jag kände till dem, visste jag att jag var tvungen att ge mig av.
Kunde han verkligen skrämma dig?
- Vad menar du med det? - Du är knappast främmande för våld.
- Du känner inte mig. - Nej, jag begriper mig inte på dig.
Min pappa lämnade min mamma när jag var liten.
Jag minns honom inte ens, men jag minns min styvpappa.
Han var en äkta... skitstövel.
Han började slå mamma redan från första början.
Det pågick ända tills jag hade fått nog.
När han började skrika på mamma, gick jag till lådan med hans pistol.
Och jag tog fram den.
Och så sköt jag honom.
Jag vet inte vad jag ska säga. Jag ber om ursäkt.
Det behöver du inte göra. Den där snyfthistorien var rent påhitt.
Det finns inget skäl till att jag är som jag är. Jag föddes sån.
Kom in.
Jag hoppas att jag inte stör igen.
- Det beror på. Nåt nytt om Sophia? - Nej, inte än.
Det är inte därför jag är här.
Vi har knappt hunnit prata sen jag återvände från Inostranka.
- Jag ville höra hur du mår. - Gå inte som katten kring het gröt.
Du såg att jag angrep Ray och befarar... att jag börjar bli knäpp.
För att uttrycka det krasst: ja. Men det är inte bara det.
Ditt beslut att upphäva uppbådslagen... är inte likt dig.
- Det är det som är själva poängen. - Jag tror inte att jag förstår.
Sophia och hennes folk var inlåsta i Inostranka i 66 år.
Tills jag beslöt mig för att spela den store befriaren.
- Och det gick ju som det gick. - Klandra inte dig själv för allt.
Vi ska inte bedra oss själva. Jag ska reda upp situationen.
Sen måste jag förändra mig.
Stör mig inte igen innan du vet nåt mer om Sophia.
Visst, herr president.
Vad ska jag göra när du dör?
- Ursäkta? - Du fixar inte det här levande.
Och då släpps ju uppgifterna om min familj ut.
Och då dör inte bara du utan även min mamma och min son.
Då får du väl försöka hålla mig vid liv.
Här är en artikel om att Jarvis har återvänt till Vita Huset idag.
Tro inte att jag tänker ta oss in i Vita Huset! Du är galen.
Nej, men han deltar i en välgörenhetsfest i kväll.
- Var? - Hotell Ambassador i Washington.
Kan du hacka dig in i gästlistan?
Det måste vara lättare än att hacka sig in i Pentagon som tonåring!
- Hur visste du det? - Jag var ju ute efter dig en gång.
Jag tar inga uppdrag utan att göra efterforskningar.
Inte ens med våra namn på gästlistan, skulle vi komma in.
Därför ska vi hitta folk som kan "gå i god" för oss.
När börjar middagen, Ted? Det var dyrt, så jag vill inte komma för sent.
Halv åtta. Vi måste vara där tidigt på grund av säkerhetskontrollen.
Har du sett mina manschettknappar?
Har du kollat i kavajfickorna?
Jag hittade dem.
- Har du beställt nånting? - Nej.
Hej...
- Det är nog fel rum. - Jag är utelåst. Förlåt!
Skulle jag kunna få låna telefonen för att ringa ner till receptionen?
- Visst, självklart. - Tack!
Ner på knä!
Snälla, gör oss inte illa.
Om ni samarbetar, så slipper vi.
- Inbjudningar och ID-kort? - På soffan.
Här. Se till att få ett fint avtryck, så att vi kommer igenom kollen.
- Hur går det? - Här...
Packa ihop. Jarvis vet hur jag ser ut, så vi måste ändra mitt utseende.
- Vad gör du? - Vad tror du?
- De är oskyldiga. - De såg våra ansikten.
Vänta! Låt bli!
- Hur lyder meddelandet, tror du? - Vet inte.
Men vi bör gå på mötet och höra vad Thomas har att säga.
Jag litar inte på honom.
Det spelar ingen roll, för Thomas makt bara ökar och ökar.
Jag gillar inte det här mer än du...
- Vad är det? - Ett sms med mötesplatsen.
- Var är den? - I Los Angeles.
Jag tänker åka. Du behöver inte följa med.
Leila och Samantha bör inte lämnas ensamma.
- Var försiktig. - Självklart.
- Jag fick sms: et. - Som många.
Alla oroar sig över meddelandet. De jag har pratat med tänker gå dit.
Thomas agent fick svar och dödade sin partner för att hemlighålla det.
Jag måste dit. Jag har inget val.
Vårt folk påverkas av honom.
Jag kan inte låta Thomas få makten över dem.
- Han försökte döda dig. - Det gör han inte igen. Inte där.
Han vill inte riskera att vända för många emot sig.
Jag tvingar dig inte att följa med, men jag tänker åka.
Det måste jag.
Jag också.
General Armbruster, ni har tillstånd att fullfölja. Skjut henne.
- Ett ögonblick, sir. - Är nåt på tok?
Vi fångade upp ett sms som skickades till Sophia.
Det är ett massutskick till över 200 mottagare.
- Vad står det? - Det är krypterat, omöjligt att läsa.
Målet är på väg.
- Det är Michael Buchanan. - Piloten. Då är han också en av dem.
- Vad har han i kikaren? - Det vet vi när vi tar honom.
- Gör er redo för min order. - Hon har gömt sig hela dagen.
Och väntat på nåt... Sen får hon ett sms och ger sig av.
Det är ingen slump. Hur många var det som fick sms: et?
- Över 200. - Får jag se?
Meddelandet... kan vara instruktioner.
Eller uppgifter om en mötesplats.
- Beordra era män att retirera. - Vad gör ni, herr president?
- Dra tillbaka alla enheter! - Vi skulle ju inte låta henne smita.
Följ efter henne. Släpp henne inte! - Jag vill inte bara ha Sophia.
Nu har vi chansen att få allihop.
Tack, sir. Personliga tillhörigheter på brickan.
Sluta.
Se inte så nervös ut. De ska tro att vi hör hit.
- Inbjudningar och ID-kort, tack. - Personliga tillhörigheter på brickan.
Mrs Fisk, lägg höger tumme mot skannern.
Trevlig kväll.
Mr Fisk...
Är det nåt på tok?
En gång till, mr Fisk.
- Tack, mr Fisk. - Visst!
Tack.
Där är han.
- Är du redo? - Ja.
Det är nog säkrast.
Hejsan!
- Tack för att ni kom. - Det är härligt att se er så kry!
Vicepresidenten, jag är Ted Fisk. Det här är verkligen en stor ära.
Det är en ära för mig också. Och tack för ert stöd.
Ingen orsak. Det här är min fru.
Jo, vi har träffats...
Om ni skulle larma vakterna, så skjuter jag.
Ni dör innan ni hinner säga ett ord.
Le och skratta, som om hon sa nåt roligt.
- Vad trevligt att ni kunde komma. - Tack.
Säg åt er säkerhetschef att ni vill vara ensam en stund.
Gör det.
J. R., jag behöver prata enskilt med mina vänner.
- Den här vägen. - Efter er, sir.
Aposteln går in i ett skyddat rum. Behåll era platser.
Vad gör ni? Vad vill ni?
- Fråga honom. - Hjälp mig att döda James Dempsey!
- Varför frågar ni mig om honom? - Slösa inte bort min tid. Jag vet allt.
Att ni hjälpte Dempsey vid attentatet mot presidenten.
Jag vill bara ha bevis som fäller honom.
Sist lyckades han nästan döda mig. Han hotar min familj om jag pratar.
Och förresten har jag inga bevis, inga verkliga bevis.
- Mitt ord står mot hans. - Ni måste ha nåt!
Jag har inte det, fattar ni inte det?
Det finns inget som ni eller nån annan kan göra.
Sänk rösten!
Är allt väl?
Åh, herregud! Vad har hänt?
- Vem har gjort det här? - Vicepresidenten är i fara.
- Ni vet säkert nåt som vi kan använda. - Som jag sa. Det gör jag inte.
- Var är han? - Jag vet inte, sa jag ju.
- När tror ni de börjar leta efter mig? - Han har rätt. Vi har bråttom.
Ge hit pistolen!
Jag heter Sean Walker och monstret som ni skyddar-
- har skadat och dödat många. Han satte dit mig för mord.
På grund av honom har jag mist allt och alla jag bryr mig om.
Så jag har ingenting att förlora.
Därför måste ni ge mig nåt som kan fälla Dempsey.
Annars skjuter jag er i huvudet.
Förstår ni? Gör ni det?
- Va? - Okej...
Han har lämnat landet.
Han åkte till Jurabergen i Frankrike. Det är allt jag vet. Jag lovar.
Vi har fått larm om ett säkerhetsbrott.
Stärk skyddet av vicepresidenten. Han är utsatt för hot.
- Vad gör han där? - Jag vet inte.
- Var snäll och tro mig. - Öppna dörren!
Vi måste sticka. Nu!
- Han svarar inte. - Kliv undan.
- Är ni okej? - De smet. Ditåt.
Sätt in specialstyrkorna!
- Sophia har anlänt till Union Station. - Vet vi vart hon är på väg?
Nej, men hon vet inte att hon är övervakad-
- så vad som än är på gång, kommer hon att leda oss dit.
Sophia är här.
Hon är framme.
St. Andrews-katedralen. Den köptes av en byggherre för ett halvår sen.
Ta reda på vem och ge mig planen över den och byggnaderna intill.
- Devon! - Carlos! Det var längesen.
- Hur många personer är där inne? - Ett ögonblick. Jag kollar satelliten.
- Jag uppfångar 200 värmeavtryck. - Du hade rätt. De har ett möte.
Inta era positioner. Det här är ert nya mål.
- Hej, Thomas. - Mamma...
Jag är glad att du kom. - Du också, Michael.
Jag vill prata enskilt med dig om det här först.
Nej. Inga fler hemligheter.
Nu sätter vi i gång!
Vi har goda nyheter. Här är bilder från en kamera utanför kyrkan.
- Vad är det jag tittar på? - Den där mannen är Thomas.
Han är inne i kyrkan just nu.
Ni vet ju att min mamma och jag har haft våra skiljaktigheter.
Jag vill berätta för er-
- att vi inte har råd att vara fiender längre.
Meddelandet som jag skickade hem har blivit besvarat.
Och svaret är det ingen av oss som vill höra.
Vi har alla känt till att vår planets dagar var räknade.
Men våra beräkningar var tyvärr fel.
Enligt meddelandet jag fick har vår sol börjat omvandlas till en supernova.
Jag vet att det är mycket tidigare än vad vi hade förutsett.
Första vågen av gammastrålning når vårt solsystem inom två veckor.
Om mindre än ett år... blir vår planet obeboelig.
Om vi inte flyttar, så utplånas vår civilisation.
Planen att föra hit tusentals individer måste därför överges.
Jag har en vakt i sikte.
Vårt enda hopp nu är att föra hit alla-
- och bosätta oss här.
Den här planeten är vår enda chans till överlevnad.
Och den chansen måste vi ta innan det är för sent.
- Vi har problem. - Vadå?
- Vart ska du ta vägen? - Regeringen är här.
Översättning: Jannike Molander www.primetext.tv